![Kinesisk kunst kinesisk kunst, repræsenterer en sammenhængende udvikling på 4000 år. Kinesisk porcelæn er forbillede for det europæiske i barok og rokoko](/images/articles/s3/2015/3/8/kinesisk-kunst.jpg)
Kinesisk kunst illustration: 1-2-3. gamle kino tempelanlæg,
4. facade af biblioteksskab, 5. kaftandragt, 6. mandarinægtepar, 7.
silkekimonoer, 8. broderimønstre: riskorn, guldfasan, ild, buer.
kinesisk kunst, repræsenterer en sammenhængende udvikling på
4000 år ad andre baner end Europa. Bemalet keramik fra yngre stenalder;
sakralbronzer fra århundrede før vor tidsregning; keramiske gravskulpturer og
stenrelieffer; buddhistiske tempelhuler med vægmaleri og skulptur 300-1000;
træarkitektur med svungne tegltage; fra 300-tallet. vandfarve- og tuschmaleri
på silke- og papirsruller med filosoferende, litterær tendens i nær tilknytning
til kalligrafi; stentøj fra 600, porcelæn fra 1352; lakkunst og tæppevævning;
jade- og elfenbensskulptur.
Kinesisk porcelæn er forbillede for det europæiske i barok og
rokoko. Kinesisk kunst inddeles kronologisk efter dynastierne: Hsia, forhistorisk,
Shang = Yin ÷1766 - ÷1122 (efter revideret kronologi: ÷1523 - ÷1028), Chou ÷1122
- ÷256 (efter revideret kronologi: ÷1027 - ÷256), Han ÷206 - 221.
Tre riger og Seks dynastier: 221-589, Sui 581-618, Tang
618-906,
Fem dynastier: 907-960, Nordlig Sung 960-1127, Sydlig Sung
1127-1279,
Yüan 1260-1368, Ming 1368-1644, Ch'ing 1644-1912, Republik fra 1912.
Oprindelsen til kinesisk kultur fortaber sig i fortiden, men man plejer at regne med en forhistorie fra VI.-II. årtusinde f. Kr. Den kunstneriske udvikling inddeles i epoker, bestemt af politiske begivenheder.
VI.-III. Art.: Spor af en landbrugskultur med stenredskaber, lertøj med geometrisk udsmykning, som vidner om indflydelse fra Mellem-Orienten og Sibirien.
2000-1500: Grundlæggelsen af Hia-dynastiet på samme tid som bronzealderen. Drejet pottemagerarbejde, sort eller gråt; den geometriske udsmykning forsvinder lidt efter lidt.
1500-1000: Chang - dynastiet. Forbedring af bronzeteknikken muliggør en mere perfekt udførelse af våben og rituelle vaser; elfenbensarbejder, de første pottemagerarbejder i hvidt eller gråt dækket af et let overtræk; statuetter af dyre- eller menneskeskikkelser i hvidt marmor; dyrkning af silkeorme; fibervævning.
1000-221: Tcheou - dynastiet udbreder sit herredømme mod nord og syd. Indfældning af sølv og guld; glasfabrikation og lakmaleri; jadearbejder, ofte forestiliende meget stiliserede fabeldyr; bronzearbejder; udbredelse af silkehandelen ad karavanevejene fra Middelhavet til Indien. Disse "silkeruter" betød, at buddhismen slog igennem og at den græsk-buddhistiske kunst udbredtes i den fjerne Orient.
221-206: Ts'in - dynastiet. Det kinesiske rige samles til en enhed; opførelsen af Den store Mur.
206 f. Kr.-220 e. Kr.: Han - dynastiet. Forsøg på en mere realistisk gengivelse fortrinsvis af mennesker; væsentlig er stadig dyrebilleder, gravfigurer i terrakotta, fliser af graveret eiler ciseleret sten, bas-relieffer med mytologiske motiver, fritstående skulpturer; papirets opfindelse med deraf følgende forbedring i kalligrafien.
220-420: De tre Kongeriger. Udstykninger af det kinesiske rige. De ældste, kendte papirruller med malerier.
211-581: De seks Dynastier. Delvis forening af Kina, buddhismen får stor udbredelse, kinesiske kunstnere tilegner sig den græsk-buddhistiske kunst; opførelsen af de store kllppetempler i Yun-kang og i Long-men.
581-618: Souei - dynastiet. Genforening af nord og syd og indledningen til en af de mest strålende epoker i kinesisk kunst og historie.
618-960: T'ang - dynastiet og De fem dynastier. Den klassiske periode i buddhistisk kunst, der trænger igennem til Tibet. Opførelsen af templer og pagoder med bas-relieffer og vægmalerier. Dog bemærker man i slutningen af denne periode en ændring af den originale kunst som følge af indisk og iransk påvirkning.
960-1280: Song - dynastiet. Buddhismen i tilbagegang; en mere typisk kinesisk tradition opstår affødt af neo-konfucianismen; maleri og tegning i fuld blomstring; keramikken når sit højdepunkt. .
1280-1368: Yuan - dynastiet, grundlagt af mongolerne, da de invaderede og ruinerede landet. En tilbagegangsperiode fulgte både materielt, åndeligt og kunstnerisk. Dog blev via barbarerne indført anvendelse af tæpper og cloisonneemalje.
1368-1644: Ming - dynastiet. Opførelse af store bygninger; opsving i porcelænsfabrikationen. Elendighed og manglende frihed tvang kunstnerne i eksil og medførte en tilbagegang i maler- og billedhuggerkunsten.
1644-1912: Det manchuriske Ts'ing - dynasti. Kunsten stivner i konfucianlsmens fremskridtsfjendtlighed, degenererer under vestlig indflydelse og indskrænker sig til sidst til at efterligne værkerne fra den rige fortid.
Arkitektur: Blandt de mest karakteristiske bygninger kan nævnes: templer bygget over en kvadratisk grundplan, pagoder, buddhisternes tårne med helgenskrin, den kinesiske udgave af indernes stupas - oftest ottekantet -, mindesøjlehaller, kejserpaladser etc. Typisk for kinesisk arkitektur er: 1. Flerfarvethed. 2. Tagets overliggende stilling og udseende. Det hviler på søjler, buer opad i de fire hjørner - sandsynligvis et levn fra den primitive teltform - og støttes af pæle i hjørnerne. Siden II. årtusinde f. Kr. er udseende og materiale næsten uændret. De var hovedsagelig udført i træ med vægge af jordfyld, senere af sten, senere igen belagt med flerfarvet fajance. De synlige steder var lakeret med sort eller rødt fremhævet med bronze, tagværket med glaseret tegl i gult, blåt eller grønt.
Skulptur: Sammenlignet med den buddhistiske billedhuggerkunst forekommer den taoistiske os mærkelig, næsten skræmmende og grotesk. Konfucianismen tillader ikke fremstilling af gudevæsner, men begrænser sig fil fabeldyr; dragen, kejserens mærke, med en lang, skællet krop, spidse horn og et åbent gab med mægtige hjørnetænder; føniks, kejserindens mærke og symbol på udødelighed; enhjørningen, symbol på det fuldendte; jærven, der holder onde ånder væk; kimæren etc. Disse fabeldyr ses overalt: sten- eller bronzestatuer ved indgange til templer og paladser, bas-relieffer, hvoraf kun få er bevaret p.gr.a. skrøbelige materialer (træ og mursten), statuetter i jade eller elfenben etc. Højdepunktet nås i Song - epoken (X.-XIII. årh.).
Malerkunst: Kinesisk malerkunst udført på silke eller papir har sin oprindelse i kalligrafien og er hovedsagelig grafisk. Kunstneren skelner ikke mellem tegning og maling. I den ensfarvede malerkunst, den ældste, er personerne profileret mod en baggrund af bjerge, der giver en perspektivisk virkning. Denne teknik kaldes "kavalerperspektiv". Først i det XIII. årh. ses de voldsommere farver i afbildningen af blomster og fugle.
Kunsthåndværk: Kinesisk porcelæn er fremstillet siden det X. årh., da kaolin kom frem, og dets historie kan inddeles i fire perioder:
1. Den primitive periode (Song og Yuan, 960-1367): ensfarvet, krakeleret, mælkehvidt, måneskinsblåt.
2. Mlng - perioden (1368-1644): hvid bund dekoreret med koboltblå, muhamedansk blå, kinahvid, okseblodsfarvet, bleggrøn.
3. Kang - hi - perioden (1644-1722): gul, blå, grøn og rosa.
4. Yong-tcheng og Kien-long-perioden (1723-1795): perfekt teknik, men en overflod i udsmykningen som skader helhedsindtrykket; dobbelt glasur, uigennemsigtig glasur, gennembrudt porcelæn, æggeskal etc. I udsmykningen med lak, silke og porcelæn ses de grundlæggende egenskaber i kinesisk malerkunst.